Rendezvények
![Vissza](images/back.png)
XL. Durindó és LIII. Gyöngyösbokréta
Elnöki köszöntő
Negyedik alkalommal köszönthetem a Durindó és a Gyöngyösbokréta Fesztiváltanácsának elnökeként a rendezvény résztvevőit, vendégeit. Ezúttal – a 40., jubileumi Durindón és az 53. Gyöngyösbokrétán – a vajdasági népzenei és néptáncmozgalmat az égig érő fához hasonlítanám. Bizonyára mindenki ismeri a mesét az égig érő fáról, vagy a tetejetlen fáról, vagy a világfáról, amely a magyar népi hitvilágnak is fontos része, és az ágai között van a Nap és a Hold. A hit szerint csak a táltos tudja, merre van, és csak kiválasztott személy mászhat fel rá. Ezekből a mesékből azt is megtudhatjuk, hogyan válhatunk kicsi gyermekből érett, megfontolt, a közösségért is felelősséget vállaló felnőtté. Valahogy úgy, ahogyan a gyerekek is tanulják a népdalainkat, néptáncainkat: eleinte gyermekdalokat, gyermekjátékokat, majd egyre komolyabbakat választanak, és végül eljutnak a világot megszépítő szerelemig, és megéneklik örömüket, bánatukat. Így válnak népi kultúránk táltosaivá, akiknek sikerül megmászniuk ezt a csodálatos fát. Így nő valamennyiünk lelkében az életfa. Ezért él tovább és talál egyre több követőre ez a mozgalom, befogadva mindazokat, akik elindulnak, hogy megmásszák, meghódítsák az élet fáját, melyen megtalálják a Napot és a Holdat.
Nagyon sokan elindultak ezen az imbolygó fán, és senki sem esett még le róla, valamennyien jó társaságba kerültek, ahol jó együtt lenni, együtt énekelni, muzsikálni, táncolni. Egy nyelvet beszélni – közös kultúránk, hagyományaink részévé válni. Ezért szeretjük ezeket a találkozókat, versenyeket, fesztiválokat. És az sem mellékes, hogy mi, vajdasági magyarok büszkélkedhetünk azzal a lehetőséggel, hogy az egészen kicsi gyermekektől az érett korú felnőttekig mindenki számára biztosítani tudjuk a bemutatkozási, megmérettetési lehetőséget. Büszkék és reményteliek lehetünk, hiszen idén is félezren vettek részt az általános iskolások 31. Szólj, síp, szólj! népzenei vetélkedőjén az Újvidéki Rádióban, másfél ezren a 20. Kőketánc énekes népi játék és néptánc vetélkedőn Óbecsén, több mint százan a Középiskolások Népzenei és Néptánc Vetélkedőjén Temerinben. De a zentai Kálmány Lajos Népmesemondó Verseny, a szenttamási Aranycitera, a Vajdasági Szólótánc Fesztivál – és sorolhatnánk tovább az évről-évre megrendezésre kerülő megmozdulásokat, koncerteket – is mind-mind bebizonyították létjogosultságukat.
Számtalan rendezvény közül válogathatunk, ahol találkozhatunk régi, jó ismerősökkel, barátokkal. De itt a legtömegesebb, a négy évtizedes jubileumát ünneplő Durindó, amely az óbecsei Batyu együttessel, a Nevenincs népzenei együttessel, a Tiszavirággal, a Hívogatóval, majd utána a Kótával, a Kalapozóval, a Szökőssel és az utánuk érkezőkkel, zenészekkel, énekesekkel, néptáncosokkal útjára indította a vajdasági táncházmozgalmat is. És akkor semmiképpen sem hagyhatjuk ki a felsorolásból azokat, akik már az Égiek családjából figyelnek ránk: Bodor Anikó idén lenne 75 éves, dr. Szöllősy Vágó László 80, dr. Burány Béla 85 éves lehetne – és a fellépő csoportokból már hiányzó tagok is mind meghatározói, zászlóvivői voltak e Fesztiválnak is.
Gyakran nemcsak a nagy család, a mozgalom részei vagyunk, hanem valódi családok jönnek létre mozgalmon belül, és nevelik felnövekvő gyermekeiket ebben a kultúrában, közegben. Ehhez, hogy tovább népesedjen családunk és itt találhassuk meg magunknak az életteret, ehhez kívánok továbbra is mindenkinek jó egészséget és kitartást! A feladat nem könnyű, de megoldható.
Nagyon sokan elindultak ezen az imbolygó fán, és senki sem esett még le róla, valamennyien jó társaságba kerültek, ahol jó együtt lenni, együtt énekelni, muzsikálni, táncolni. Egy nyelvet beszélni – közös kultúránk, hagyományaink részévé válni. Ezért szeretjük ezeket a találkozókat, versenyeket, fesztiválokat. És az sem mellékes, hogy mi, vajdasági magyarok büszkélkedhetünk azzal a lehetőséggel, hogy az egészen kicsi gyermekektől az érett korú felnőttekig mindenki számára biztosítani tudjuk a bemutatkozási, megmérettetési lehetőséget. Büszkék és reményteliek lehetünk, hiszen idén is félezren vettek részt az általános iskolások 31. Szólj, síp, szólj! népzenei vetélkedőjén az Újvidéki Rádióban, másfél ezren a 20. Kőketánc énekes népi játék és néptánc vetélkedőn Óbecsén, több mint százan a Középiskolások Népzenei és Néptánc Vetélkedőjén Temerinben. De a zentai Kálmány Lajos Népmesemondó Verseny, a szenttamási Aranycitera, a Vajdasági Szólótánc Fesztivál – és sorolhatnánk tovább az évről-évre megrendezésre kerülő megmozdulásokat, koncerteket – is mind-mind bebizonyították létjogosultságukat.
Számtalan rendezvény közül válogathatunk, ahol találkozhatunk régi, jó ismerősökkel, barátokkal. De itt a legtömegesebb, a négy évtizedes jubileumát ünneplő Durindó, amely az óbecsei Batyu együttessel, a Nevenincs népzenei együttessel, a Tiszavirággal, a Hívogatóval, majd utána a Kótával, a Kalapozóval, a Szökőssel és az utánuk érkezőkkel, zenészekkel, énekesekkel, néptáncosokkal útjára indította a vajdasági táncházmozgalmat is. És akkor semmiképpen sem hagyhatjuk ki a felsorolásból azokat, akik már az Égiek családjából figyelnek ránk: Bodor Anikó idén lenne 75 éves, dr. Szöllősy Vágó László 80, dr. Burány Béla 85 éves lehetne – és a fellépő csoportokból már hiányzó tagok is mind meghatározói, zászlóvivői voltak e Fesztiválnak is.
Gyakran nemcsak a nagy család, a mozgalom részei vagyunk, hanem valódi családok jönnek létre mozgalmon belül, és nevelik felnövekvő gyermekeiket ebben a kultúrában, közegben. Ehhez, hogy tovább népesedjen családunk és itt találhassuk meg magunknak az életteret, ehhez kívánok továbbra is mindenkinek jó egészséget és kitartást! A feladat nem könnyű, de megoldható.
Tisztelettel: Szabó Gabriella, a Fesztiváltanács elnöke
Frissítés időpontja: 2016-05-26